«Olen nii mõneski riidekaupluses märganud toolide puudumist ning sügisest saati töötan ka ise ühes sellises,» kirjeldas toimetuse poole pöördunud Anne. Seisva müüjatöö tõttu kannatas ta juba esimesel kuul jalavalude käes ning aasta alguses diagnoositi tal põlve gonartroos.
«Koos haiguslehe ja puhkusega olen töölt ära olnud kolm kuud. Kuigi olen ravi saanud ja jätkan sellega ka edaspidi, on ikkagi suur hirm, kas suudan kümme tundi jalgadel vastu pidada,» avaldas naine.
Jalavaevuste süvenemise põhjuseks võib pidada vana õnnetust, mil ta kukkus mitukümmend aastat tagasi jalgrattalt. Õnnetus polnud Anne sõnul nii raskekujuline, et oleks operatsiooni vaja läinud. «Enne riidekauplust töötasin kassiirina ehituspoes, kus võis istuda ning siis mul kaebusi ei olnud. Haigus võis juba varem aastatega tasapisi arenema hakata, kuid seisva töö peale suundumisega lõi välja,» lisas ta.
Anne on püüdnud ka tööandjaga sel teemal rääkida, kuid seni tulemusteta. «Küsisin ülemuselt, kas meil võiks kassas olla toetamiseks selline kõrge istumispukk. Vastus oli, et ei tohi, sest puhkamiseks on ette nähtud puhkepausid,» olevat tööandja öelnud.
Kuigi tööandja tõepoolest tagab alati töötajatele puhke- ja lõunapausi ning töö Annele samuti meeldib, väsivad jalad vaatamata pausidele pika tööpäeva jooksul siiski ära ning hakkavad valutama. Ainsa lahendusena näebki naine seega töökoha vahetamist.
Sotsiaalministeeriumi tööelu arengu osakonna juhataja Thea Treier rõhutas, et pole olemas ühtki seadust, mis keelaks töötajal tööpäeva jooksul istumise või tööandjalt tooli palumise. «Võib arvata, et tööandja soovib, et klienditeenindajad oleksid koheselt valmis klienti abistama. Samas seavad tööandjad istumise keelamisega kliendi huvid esikohale ning kipuvad unustama, et töökorraldus peab töötaja tervist hoidma,» rääkis ta.