Niisiis on Ariely sõnum oma sisult sama, mis ühe Gallupi poolt korraldatud uuringu järeldus: töötajate arvamuse mittekuulamine ja sellega mittearvestamine on üks lollikindlamaid viise, kuidas tagada, et inimesed liiguksid negatiivsele lainele. Ja nagu Ariely märgib, on negatiivsele lainele häälestamine kahjuks liigagi lihtne. Nii lihtne, et see sünnib kuidagi märkamatult. Teisalt on aga väga huvitav, et ka positiivse tõuke andmine on hämmastavalt lihtne – nii lihtne ja vähenõudev asi, nagu lihtsalt kellegi töö märkamine ja tunnustav mõmisemine võib töötegijale anda sedavõrd suure emotsionaalse laengu.
Siinkohal tuleb mainida, et Ariely ei üritagi pakkuda täielikku ülevaadet kõikidest motivatsiooni mõjutavatest teguritest, vaid peatub lihtsalt näidetel ja eksperimentidel, millega tal on endal vahetu kokkupuude. Tööga seotud motivatsiooni on uuritud ka natuke teise nurga alt, kuid järeldused on üsna kattuvad: me mõistame valesti – ja mitte lihtsalt natuke valesti, vaid fundamentaalselt valesti – mis inimesi töö juures motiveerib. Ning ikka ja jälle leitakse, et pisikestel asjadel on palju suurem tähtsus, kui esialgu paistab.
Nii leidsid professor Teresa Amabile ja arengupsühholoog Steven Kramer oma raamatus «The Progress Principle», et kui töötasu on adekvaatne, siis soovime me töölt peamiselt kolme asja ehk:
- et tehtaval tööl oleks tähendus,
- et töö juures oleks mõnus
- ja et sumbuva konnatiigi asemel toimuks pidev areng.
Teisisõnu, inimestele pole vaja nuputada mitte mingisuguseid motivatsiooniprogramme, süsteeme ja -koolitusi, vaid hoolitseda tuleb selle eest, et neis tegevustes, millest inimesed hoolivad, toimuks pidev areng.